Liposomer og eksosomer i kreftbehandling
Både liposomer og eksosomer har vist seg å ha betydelig potensial i behandlingen av kreft
KI-generert innhold kontrollert og redigert av Rolf J. Ledal
![](https://www.hjernedet.net/image/Utgaver/2024/02/HjerneDet-2024-02-048.jpg)
Illustrasjon: Wikimedia Commons / Guillaume Pelletier
Disse nanoskala vesiklene brukes som leveringssystemer for medisiner, og de tilbyr ulike fordeler når det gjelder målretting, effektivitet og redusering av bivirkninger. Eksosomer er allerede i dag i aksjon i kroppene våre som signalbærere. Klarer vi å «temme» disse eller overstyre deres signaler ved hjelp av liposomer eller modifiserte eksosomer, kan vi stå foran nye behandlingsmetoder.
Liposomer er kunstig fremstillede vesikler som består av lipidbilag som omslutter et vandig rom. De kan innkapsle både hydrofile og hydrofobe legemidler, noe som gjør dem svært allsidige som legemiddelbærere. I dag benyttes de iblant annet sminke, da de er fettløselige. Det at de er fettløselige gjør at de også kan brukes for å få medisiner gjennom blod-hjernebarrieren som beskytter hjernene våre.
Fordeler ved bruk av liposomer i kreftbehandling
Forbedret legemiddellevering: Liposomer kan forbedre levering av kjemoterapeutiske midler ved å beskytte legemidlene mot nedbrytning før de når målet.
Målretting og akkumulering: Ved å modifisere liposomene med spesifikke ligander eller antistoffer, kan de målrettes mot kreftceller eller kreftvev mer spesifikt, noe som øker akkumuleringen av legemidler i svulsten og minimerer skade på friskt vev.
Reduserte bivirkninger: Fordi liposomer kan levere legemidler direkte til kreftceller, kan de bidra til å redusere de systemiske bivirkningene som ofte er forbundet med kjemoterapi.
Langvarig frigjøring: Liposomer kan formuleres for å frigjøre sitt innhold over tid, noe som kan forbedre den terapeutiske effekten og redusere hyppigheten av administrasjon.
Eksosomer er naturlige vesikler som celler skiller ut, og de spiller en rolle i intercellulær kommunikasjon. På grunn av deres biologiske opprinnelse og innhold, har eksosomer unike egenskaper som kan utnyttes i kreftbehandling. Eksosomer spiller antageligvis også en rolle i å åpne blod-hjernebarrieren ved spredning av f.eks. føflekkreft; melanom-metastaser er en hyppig hjernekreft, blant andre krefttyper som sprer seg i stadium 4. Eksosomer kan altså være både en del av problemet og en del av løsningen, avhengig av om vi kan nyttiggjøre oss deres egenskaper.
Fordeler ved bruk av eksosomer i kreftbehandling
Naturlig biokompatibilitet: Eksosomer har en høy grad av biokompatibilitet og lav immunogenisitet, noe som gjør dem til attraktive kandidater for legemiddellevering.
Målrettet levering: Eksosomer kan modifiseres for å uttrykke spesifikke overflateproteiner som retter dem mot kreftceller. Dette kan forbedre spesifisiteten og effektiviteten av legemiddellevering.
Multifunksjonell last: De kan bære ulike typer terapeutiske midler, inkludert små molekyler, proteiner og RNA, som miRNA eller siRNA, som kan regulere genuttrykk i kreftceller.
Intercellulær kommunikasjon: Eksosomers naturlige evne til å overføre molekyler mellom celler kan utnyttes til å modulere kreftcellenes mikromiljø og hemme tumorvekst og metastase.
Forskningsfremskritt
miRNA-levering: Eksosomer lastet med tumor suppressor miRNA har blitt brukt i prekliniske studier for å hemme vekst og metastase av ulike krefttyper.
Kjemoterapeutisk last: Eksosomer kan brukes til å levere tradisjonelle kjemoterapeutiske midler, noe som forbedrer deres stabilitet og målrettede levering.
Forskere utforsker også mulighetene for å kombinere liposomer og eksosomer for å utnytte fordelene med begge systemene. For eksempel kan liposomer brukes til å innkapsle eksosomer, og dermed kombinere liposomenes stabilitet og muligheter for modifikasjon med eksosomenes naturlige målrettingsegenskaper.
Både liposomer og eksosomer representerer lovende plattformer for levering av kreftmedisiner, hver med sine unike fordeler. Liposomer tilbyr forbedret legemiddellevering og redusert toksisitet, mens eksosomer gir naturlig biokompatibilitet og evne til presisjonsmålretting. Med kontinuerlig forskning og teknologisk utvikling vil disse vesiklene sannsynligvis spille en sentral rolle i fremtidens kreftbehandling, noe som gir håp om mer effektive og skånsomme terapier for kreftpasienter.
MikroRNA (miRNA) er en klasse av små, ikke-kodende RNA-molekyler som spiller en viktig rolle i reguleringen av genuttrykk. Disse molekylene er typisk 20–22 nukleotider lange og fungerer ved å binde seg til komplementære sekvenser i målmessenger RNA (mRNA), noe som fører til enten nedbrytning av mRNA eller hemming av dets oversettelse til protein.
miRNA spiller en nøkkelrolle i kreftbiologi gjennom deres evne til å regulere gener involvert i cellevekst, differensiering, apoptose og metastase. Forskning på miRNA fortsetter å utvide vår forståelse av genregulering og kreftbiologi. miRNA-baserte terapier og diagnostiske verktøy er under utvikling, og noen har allerede nådd kliniske prøver. Selv om det fortsatt er utfordringer knyttet til levering og spesifisitet av miRNA-terapier, representerer de et lovende felt med potensial for betydelige fremskritt i kreftbehandling og presisjonsmedisin.
Finnes det noen måte å hemme eksosomer slik at de ikke bidrar til å spre kreft?
Ja, det finnes flere tilnærminger som forskere utforsker for å hemme eksosomer og dermed begrense deres rolle i å spre kreft. Her er noen av metodene:
-
1.
Hemming av eksosom biogenese og sekresjon
Målrette biogeneseveier:Nøytralisere Alix og TSG101: Disse proteinene er involvert i dannelsen av multivesikulære legemer (MVBs). Hemming av deres funksjon kan redusere produksjonen av eksosomer.
Hemmer av ESCRT-komplekset: Endosomal Sorting Complex Required for Transport (ESCRT) er sentralt i dannelsen av eksosomer. Inhibitorer av ESCRT-komponenter kan dermed redusere eksosomdannelse.
-
Inhibere sekresjon:
Manuselekstrakt: Dette er kjent for å hemme nøytrale sfingomyelinase (nSMase), et enzym som deltar i eksosomsekresjon. Bruk av nSMasehemmere kan redusere eksosomsekresjon.
Calpeptin: En hemmer av kalpain, et kalsiumavhengig protease som spiller en rolle i eksosomsekresjon. Bruk av calpeptin har vist seg å redusere frigjøring av eksosomer.
-
Fysisk og kjemisk inhibering av eksosomer
Nanopartikler som eksosomfanger: Disse partiklene kan spesifikt binde seg til eksosomer og forhindre dem fra å interagere med mottakerceller. Dette kan begrense spredning av kreft.
Antistoffer mot eksosom overflateproteiner: Utvikling av antistoffer som spesifikt binder seg til overflateproteiner på eksosomer kan forhindre deres opptak i mottakerceller. Dette er en lovende tilnærming for å blokkere intercellulær kommunikasjon med kreftfremmende eksosomer.
-
Hemming av eksosomers interaksjon med mottakerceller
Integrinhemmere: Eksosomer kan binde seg til integriner på overflaten av mottakerceller. Inhibitorer som blokkerer disse interaksjonene kan redusere eksosomens evne til å levere sitt innhold.
Heparin: Dette stoffet kan binde seg til heparansulfatproteoglykaner på eksosomoverflaten og dermed hindre deres opptak i mottakerceller.
-
Generell hemming av eksosommediert kreftspredning
Metformin: Dette diabetesmedikamentet har vist seg å redusere eksosomsekresjon fra kreftceller, noe som kan bidra til å hemme kreftspredning.
GW4869: En spesifikk nSMasehemmere som kan redusere eksosomsekresjon og dermed begrense metastasering.
-
Bruk av genetiske tilnærminger
Genredigering:Ved å målrette gener som er essensielle for eksosomdannelse og sekresjon, kan CRISPR/Cas9-teknologi brukes til å redusere eksosomproduksjon i kreftceller.
Konklusjon
Det finnes flere strategier for å hemme eksosomer og begrense deres rolle i kreftspredning, inkludert målretting av biogenese og sekresjon, fysisk og kjemisk inhibering, og hindring av interaksjon med mottakerceller. Forskning på dette feltet er fortsatt i utvikling, og flere kliniske studier er nødvendig for å validere effektiviteten og sikkerheten til disse metodene. Ved å begrense eksosomers evne til å spre kreftfremmende molekyler, kan disse tilnærmingene potensielt bidra til å kontrollere metastase og forbedre utfall for kreftpasienter.